Societatea copiilor a sosit.
S-au dovedit a fi singurii mei adversari.
Sper că știți cât de mult apreciez ce faceți în acest caz.
Intră în lumina reflectoarelor.
Nu am nevoie de nicio recunoaștere.
Am ceva mai bun.
Îmblânzitorul e doar un suvenir.
Îți induce fericire folosind un acces sinaptic direct.
- A fost genial. - Curtain ți-a făcut-o.
Nu e doar deranjant, e și periculos.
Clipește dacă ne auzi, Sebastian.
- Cât de departe suntem în spatele lor? - Nu vrei să știi.
Viteza e prioritară acum.
Sunt palindromuri.
Destinația noastră trebuie să fie un oraș din Germania,
- …al cărui nume e un palindrom. - Burggrub.
Trebuia să-mi dau seama că nu erau jucători de polo pe apă.
Sunt sub acoperire, lucrează cu Curtain.
În seara asta, vom face cu schimbul ca să rămânem treji.
- E rândul tău. - Dacă rămânem împreună,
chiar cred că putem păcăli pe oricine.
Constance a plecat.
Trebuia să beau o cafea.
Și dacă cofeina provoacă palpitații? Și ce dacă?
Eram atât de îngrijorat că voi adormi când îmi va veni rândul,
încât nu m-am putut odihni înainte de tură.
Ironie.
Dacă mi-aș putea controla anxietatea, ea ar fi încă aici.
- Mă descurcam bine și… - Sticky.
Dacă e cineva de vină, eu sunt. Eu sunt motivul pentru care suntem aici.
Felicitări!
E vina amândurora.
Chiar dacă e Constance, sigur îi e frică.
Trebuie să raportăm la poliție. Acum.
Dacă sunăm la poliție, s-a terminat.
Nu avem acte.
O să ne arunce în primul vapor spre casă sau în închisoare.
Ce se întâmplă cu Constance? Cu domnul Benedict și cu Numărul Doi?
Nu putem fi scoși din joc.
Trebuie s-o găsim singuri.
Știi la ce oră ai adormit?
Ultima dată când m-am uitat la ceas era 04:37,
deci aproximativ 04:39.
M-am trezit la 06:03.
Deci undeva în acele 86 de minute, au coborât în vreo stație.
De la 04:37 la 06:03.
Fără opriri.
Fără opriri oficiale.
Dar trenul trebuie să oprească la treceri toată noaptea.
Ar putea fi oricare dintre acestea patru.
Bine. Dacă găsim trecerea corectă, știm de unde să începem.
- Suntem la peste 30 de mile. - Kilometri, Sticky.
Trebuie să gândim ca europenii dacă urmărim europeni.
48,2 kilometri. Am simplificat.
Prea departe ca să mergem pe jos. Fără transport.
Trebuie să ne adunăm.
Nu vine nimeni să te salveze.
De fapt, ar putea fi cineva.
Învăluire!
Mai sunt locuri libere
- …pentru meciul decisiv al Arlon Rockets. - Yvette! Afară!
Mergeți la chioșc.
Elena!
Elena?
E doar o parodie. Joc de picioare groaznic, fără elemente intangibile.
Intangibile!
- Te caută cineva la telefon. - Acum?
Nu vezi că joc?
- Serios? - Bine.
Bună!
Bună, Constance!
MISTERIOASA SOCIETATE BENEDICT
BAZAT PE ROMANUL „MISTERIOASA SOCIETATE BENEDICT”
DE TRENTON LEE STEWART
Da?
Mulțumesc, mi-ai fost de mare ajutor. Da, la revedere.
- Ai avut noroc? - Da.
Un grup de copii a întrebat unde pot urca în trenul spre Burggrub, Germania.
De unde știm că au fost copiii noștri?
Una dintre fete ducea o găleată.
O găleată roșie.
Știm unde se duc acum.
Expresul spre Burggrub pleacă în 30 de minute, fără oprire.
Voi doi îi veți întrece
și-i veți aștepta la gară când ajung.
- Și tu? - Mergeți fără mine.
Știm unde sunt copiii,
ceea ce nu putem spune despre domnul Benedict și Numărul Doi.
M-am interesat de magazinele de laborator.
M-am interesat dacă vreun cetățean
a comandat echipament de cercetare neurologică.
Se pare că cineva a făcut-o.
Nu cred că Curtain e singurul neurocercetător de fotoliu.
Poate că nu.
Dar cei de la magazin au zis că a cumpărat un kilogram de Trentonium-99.
Trentonium-99. Îmi sună cunoscut.
E elementul central al Șoptitorului.
Cineva îl reconstruiește.
Dacă găsesc Șoptitorul, dau și de Curtain. Iar cu Curtain găsesc și prietenii noștri.
Du-te. Ai grijă de copii.
Nu separăm niciodată grupul de bunăvoie.
- Fiecare face ce trebuie. - Atunci ai grijă.
Din păcate, asta nu pot face.
Nu-ți place de ea?
M-am documentat.
Are proporțiile optime ale feței pentru a crea sentimente de atașament.
De fapt, îmi place de ea.
E optimă.
Mărimea optimă pentru a-ți băga chestii pe gât.
Moartea va fi rapidă.
Nu avem motive de ostilitate.
Unde e Curtain?
Vorbesc direct cu șeful, nu cu lacheul.
Crezi că mai lucrez pentru Curtain?
A dat vina public pe mine pentru Situația Critică, m-a făcut o nelegiuită.
E o mișcare inteligentă.
Eu am inventat tehnica asta a fericirii.
Când am refuzat să-mi folosesc tehnica
pe oameni fără alte teste,
știind cât de periculoase pot fi efectele secundare,
m-a concediat, mi-a furat ideile,
le-a aplicat nesăbuit și mi-a furat reputația.
Trebuie să-ți alegi mai bine prietenii.
Dar există un lucru pe care nu mi-l poate lua niciodată.
- Simțul umorului? - Invențiile mele.
Trăiesc aici.
Și așa am reușit să reconstruiesc cea mai strălucită invenție dintre toate.
Șoptitorul.
Și ce legătură are asta cu mine?
E munca mea de-o viață.
O realizare științifică de o magnitudine fără egal.
Credeam că e invulnerabilă. Pentru orice, mai puțin pentru mintea ta.
Mintea ta minunată.
Fantoma din moară.
Dansatoarea din întuneric. Ai găsit un defect.
Unul care m-a ținut trează în fiecare noapte
și pe care nu-l pot reproduce.
De ce ai vrea asta?
Trebuie să rezolv problema, deci am nevoie de ajutorul tău.
Fă ce ai mai făcut. Să declanșez un blocaj de sistem.
De data asta, o să mă uit și o să observ exact cum o faci.
Nu.
Nu sunt ursul tău dansator. Mănânc urși.
Știi ce altă mașinărie am reconstruit?
Măturătorul de creiere.
Recreat complet. De două ori mai puternic.
Gata cu amintirile jenante.
Nu-ți vei aminti nimic.
Tu decizi. Șoptitorul sau Măturătorul de creiere?
- Scuze, n-ai voie acolo. - Trebuie să vorbesc cu tine.
Acum.
- Am vrut s-o opresc… - E în regulă, Marlon.
O așteptam.
De aceea i-am cerut lui Jean Pierre să ni se alăture.
Preferata ta. Clătită Suzette.
Făcută din mandarine proaspete din livadă. Te rog.
Înțeleg că sunteți ruda domnului Benedict.
Am încercat să respect asta.
Am încercat și aș spune că am reușit să rămân politicoasă.
Dar nu mai e așa. Nu după ce i-ai făcut chestia aia!
Prin „chestie” vrei să spui să-l eliberez de angoasa existențială?
Îmi pare rău că te deranjează.
Mulțumesc, Jean Pierre.
Uite ce se va întâmpla.
Unu, vei inversa complet ceea ce i-ai făcut.
Doi, ne vei asigura ieșirea
de aici în siguranță.
Dacă nu îndeplinești ambele condiții,
nu voi avea de ales decât să recurg la tactici și mai cumplite.
Tactici care nu trebuie spuse decât în șoaptă.
Consideră că te-am avertizat.
Te acuz.
Jean Pierre! Ești un magician. Un bărbat adevărat.
Ar trebui să încerci asta.
Nu mi-e foame.
Te-ai întrebat vreodată ce ai putea realiza dacă te-ai
concentra pe lucrurile bune din viață?
Nu face asta. Nu mă păcălești.
Porți cu tine multă durere. Nu-i așa?
Îți ofer asta cu inima deschisă.
Ți-ai legat cariera de fratele meu în anii lui pierduți și
ți-ai irosit potențialul.
Amarul adevăr e că, în ciuda loialității tale, a geniului tău,
în ciuda sângelui și sudorii pe care le-ai investit în serviciul lui,
în ciuda tuturor
acestor lucruri. Cât timp vei face parte din
organizația lui, vei rămâne pe veci la rolul eponim al numelui tău.
„Numărul Doi.”
Unii spun că numele care ni se dă ne scrie destinul.
De aceea mi l-am schimbat eu.
Nicholas e fericit acum.
Nu doar asta contează?
Nu e fericirea adevărată.
E artificială. Nu gândește, e superficială.
Din nou, negativitatea.
Știi de unde știu? Bucuria îi declanșează narcolepsia.
N-a mai avut nicio criză de când cu tine. L-a schimbat.
Cred că fratele meu e destul de deștept să decidă singur.
Dacă vrea cu adevărat să plece, îi voi aproba cererea.
Dar sunt destul de sigur că va alege să rămână.
Și sper că și tu.
Vom avea un atelier după-amiază, în Sala Mare.
Mi-ar plăcea să vii.
- O s-o spun. Mi-e dor de ea. - Și mie.
Colegă de cameră groaznică. Prietenă bună.
Bună în situații de criză.
Băieți, ea e Constance, o mai știți?
Nu m-aș mira să fi scăpat deja
și să fie în drum spre Burgundia.
E timpul să plecăm.
Singura pistă pe care o avem e că a fost răpită
la unul dintre aceste patru treceri de tren.
- Curtain nu poate opri răpirile. - Da.
Cât de hotărât trebuie să fii să te răzbuni ca să te iei de un copilaș?
Presupun că te-ai împotrivit.
Au intrat când dormeam. Toți.
Nu-mi vine să cred că l-am admirat cândva.
Cea mai mare greșeală pe care am făcut-o.
Uită-te la mine. M-am dedicat școlii.
M-am implicat, am excelat și nimănui nu-i pasă.
Foile matricole de la institut sunt inutile.
Au râs de mine la toate facultățile.
Da, dar îți trăiești visul. Joci tetherball profesionist. Haide!
Semiprofesionist. „Joc” e exagerat.
Câteva minute în situații de constrângere.
Dar nu mai contează. Am o misiune.
- Mersi de ajutor, Martina. - Da.
Nu știu ce ne făceam dacă nu răspundeai la telefon.
O să-ți găsim prietenul.
Ai avut nevoie doar de un lider, iar acum sunt aici.
Nu te voi lăsa să dai greș.
Echipa ta n-are nevoie de echipament?
Da, probabil.
Dar cred că în subconștient îmi doresc o confruntare.
Viteza de ieșire a mâinii mele dreapte e mult mai mare decât a lui Dubow.
Am cronometrat. Și eu stau pe bancă?
M-am săturat de politică.
Dacă nu apreciază ce aduc,
poate nu primesc o dubă.
Ce mă face fericit?
Nu prea multe.
- Te culci? - Ești la închisoare.
- Da? - Închisoarea minții tale.
Ceea ce înseamnă că nu ești doar un deținut, ești și temnicerul.
Fericirea e înăuntrul tău.
Trebuie doar s-o găsești.
Găsește-l cu o lentilă veselă și eliberează-l.
Frumos.
Excelent, Auguste. Chiar excelent.
Un adevărat model de urmat.
În curând, fiecare dintre voi, cei mai buni și mai inteligenți ambasadori ai mei,
veți putea învăța această tehnică.
Și veți avea puterea de a răspândi bucuria muncii noastre
de la om la om,
de la sat la sat, de la națiune la națiune.
Nimeni nu va fi exclus din familia noastră iubitoare.
Mulțumesc.
- Ai auzit? - Da.
„Puterea de a se răspândi.”
Răspândită peste tot.
Dar pari foarte optimist.
Nu sunt optimist.
Dau din cap. Zâmbesc. Intru în joc.
Faptul că sunt în grațiile fratelui meu ne-ar putea ajuta mult.
Cel mai mult ne-ar ajuta să ieșim.
Ești optimist.
Sunt sub acoperire.
Așa spui, dar, când ești cu el,
nu mai știu ce să cred!
Nicholas! Mă bucur că ești aici.
Amândoi.
E doar o experiență transformatoare, Nathaniel.
Serios? Am auzit că vrei să pleci.
Unde ai auzit asta?
Cred că ți-am spus mai devreme.
Nathaniel, o să fiu sincer.
Faptul că suntem aici
e remarcabil.
Sentimentul pe care l-ai creat e mai mult decât fericire, e un întreg.
Inima mea e din nou întreagă. Suntem în sfârșit împreună.
Nu voi renunța la asta.
Cel puțin nu par să sufere.
N-avem de unde să știm.
În spatele expresiei inexpresive poate pândește…
- Un hău nesfârșit de teroare pură? - Sau vid. Absolut nimic.
E doar o reacție alergică sau ceva, nu?
Uită-te la ei. Nu reacționează deloc.
Se pare că toți s-au plâns de gâtul înțepenit.
Înainte să se fi închis.
E foarte îngrijorător.
- Să-l anunțăm pe Curtain. - Să-l anunțăm pe Curtain.
Pentru că o mână de oameni s-au îmbolnăvit?
Dr. Curtain e un om ocupat. Nu-l putem deranja.
Ar putea exista un milion de explicații medicale.
Așa spuneți, dar, în opinia mea…
…trebuie să găsesc un alt doctor pentru această sarcină lucrativă?
Nu, domnule.
PERICOL
Nu vom transmite nimic.
O să-ți fac niște analize,
să văd ce se întâmplă în căpșorul tău.
Și te rog să nu faci vreo prostie.
Sunteți mercenari groaznici.
Deghizările voastre sunt caraghioase.
- Nu avem fonduri suficiente. - Apropo de asta.
Repet, trebuie să fac transferuri între conturile mele,
iar asta durează o zi sau două.
Banca mea face transferuri în aceeași zi oriunde în Europa.
Poate nu există nicio bancă.
O să-ți primești banii.
Ai nevoie de un împrumut?
Orice stres financiar, care nu există,
merită libertatea pe care o am acum.
Să scap de sub degetul opresiv al acelui om e neprețuit.
Și suntem gata.
Bună, Constance!
Mă bucur că te-ai întors.
Văd doar noroi. Mult noroi.
Să te întreb ceva.
A cui a fost ideea să călătoriți singuri prin Europa
într-o vânătoare de comori care v-ar putea duce la prietenii răpiți?
Toți am vrut s-o facem.
O să vezi cât de departe ajungi cu solidaritatea în lumea reală.
Bine, să mergem. Următoarea trecere nu e foarte departe.
Dar încă n-am acoperit toată zona.
Am acoperit destule, tovarășe.
- Timpul e esențial. - Are dreptate.
Scade semnificativ probabilitatea de a găsi o persoană dispărută
cu fiecare oră care trece.
Sticky, nu poți gândi așa.
Îți spun un fapt.
În loc să speculezi cele mai grave scenarii,
concentrează-te pe localizarea și recuperarea activului.
- „Activului”? - Da, activul.
Vorbim despre Constance.
Încerc să elimin emoția din operațiune.
E tactic, îmbunătățește luarea deciziilor.
Cred că ai dreptate.
Stai puțin.
Aici, uite.
Urme de pantofi.
Pe aici trebuie să fi coborât.
Urmele sunt de la teniși,
ca cei purtați de jucătorii de polo.
Și duc la urme de cauciucuri.
Probabil că aici au pus-o în mașină.
Cauciucul din dreapta are patru șanțuri, dar cel din stânga are doar trei.
Două cauciucuri din spate diferite.
Ce întreținere proastă!
UN TREN ÎL POATE ASCUNDE PE ALTUL
Nu schimbi niciodată un cauciuc
- …decât dacă e uzat puțin… - Asta e.
Căutăm un vehicul
cu un cauciuc diferit de celelalte.
Roțile și aripile vor fi împroșcate cu noroi.
E un început.
Probabil au lăsat urme de cauciucuri pline de noroi.
Le urmărim cât durează,
apoi ne uităm după mașina potrivită.
De acord.
De la ce birou ziceai că ești?
Biroul Internațional al Greutăților și Măsurătorilor Științifice.
I-ai vândut recent unui client niște Trentonium-99?
- Un kilogram, da? - Da.
Îmi amintesc vânzarea. Element rar.
Din păcate, produsul nu a îndeplinit standardele internaționale.
- Ce? - Problemele de puritate
sau de impuritate, dacă vreți.
Nu. Suntem foarte meticuloși.
Puritatea e totul în afacerea asta. Totul.
Chitanța de vânzare, vă rog.
Trebuie să-mi concediez chimistul. Tocmai a născut. E distras.
Nu e nevoie să concediezi pe nimeni.
Nu, nu, nu. De fapt, e singura cale de a îndrepta lucrurile.
Ai înțeles greșit.
Cred că e clientul care face o plângere falsă.
O să-l concediez pe chimist.
Să învețe să fie mai atent. Măcar de dragul copilului.
Dar nimeni nu trebuie concediat.
Aici.
LA CELLE, FRANȚA, 83170
- Fără îndoială. - Aduceți clientul în fața justiției.
Poate fugi, dar nu se poate ascunde.
Am așteptat să te întâlnesc din nou, Constance.
Unde? În mormântul tău robotizat?
Te-am distrus deja o dată.
Tu spui „pierdut”. Eu aud „încearcă din nou”.
Care e culoarea ta preferată?
Haide. Nu te abține.
Ador pur și simplu magenta.
Vei spune „nu” la fel ca înainte.
Te vei înfuria. O vei arunca într-o spirală a morții.
Vreau să văd cum o distrugi.
Bună!
Care e culoarea ta preferată?
Spui „a picat”.
- Am auzit. - Gata. Distrus.
Deci vrei să-ți mătur mintea. Asta vrei?
Nu m-ar deranja.
Cred că va trebui să procedăm ca pe vremuri.
- E greu să vezi urmele. - Le văd perfect.
Acolo! Cea albastră. Oprește-te!
- Uită-te la roțile alea. - Sunt pline de noroi.
Cele două roți din spate sunt de aceeași marcă.
Îmi pare rău, dar nu e mașina.
Trebuie să fim realiști.
Căutăm acul în proverbialul car cu fân.
Atunci mai căutăm.
Până o găsim.
Kate, are dreptate.
Poate e timpul să găsim o secție de poliție. Să ne acceptăm înfrângerea.
Băieți! Cineva a luat-o pe drumul ăsta.
Vedeți adânciturile din modelul de rulare?
Două cauciucuri diferite.
E mașina.
Să mergem.
Cu ochiul minții, spune-mi.
Ce e pe cealaltă parte a cărții de vizită?
Văd depresia de vârstă mijlocie.
Încep să-mi pierd răbdarea.
Ce vezi?
Nu te grăbi.
Văd o persoană distrusă, furioasă. Locuiește într-o pivniță.
Nu te ajută la nimic să mă insulți, copilă.
Încearc-o pe asta.
Când erai copil,
așa ți-ai imaginat viitorul?
Ascunsă? Sub pământ?
Citește biletul.
Viața putea fi mai bună, nu?
Viața mea e în regulă. Aproape de victorie.
Poate nu înțeleg eu cuvântul,
dar „în regulă” înseamnă „fără prieteni și singură”?
Habar n-ai despre ce vorbești.
„Dezonorată profesional?”
Am zis să încetezi!
Ești sigur că au luat-o pe aici?
Acolo. Mașina aia.
Stai așa.
- Noroi? - Cauciucuri diferite?
Asta trebuie să fie mașina.
De ce ar parca aici, în mijlocul pustietății?
Poate au schimbat mașina.
E un clișeu, dar eficace.
Sau asta a fost destinația lor de la bun început.
Uite!
Camuflaj?
Exact.
Pare o pivniță veche.
E încuiată,
dar pot să trec de ea.
Kate, descuie lacătul!
Copiii trebuie să sosească în două ore.
Avem timp să rezervăm camere, să pregătim o mașină
și să se ne întoarcem la gară la timp pentru sosirea lor.
Miss Perumal, cred că te-am subestimat.
N-ai fi primul.
Te rog, spune-mi „Dipika”.
Dipika.
Nu-i destul că are un grup de adepți zăpăciți
care-i venerează fiecare cuvânt.
Nu se va opri până când nu va controla toată planeta.
- Mă asculți măcar? - Da, desigur.
Am auzit tot ce ai spus.
- Vai de mine! - Ce? Hainele?
Sunt confortabile, atâta tot.
Trebuie să simți materialul. Haide. Simte-l.
E moale.
Și respirabil.
Betelia e mult mai permisivă decât pantalonii strâmți.
Ascultă, acum e momentul să acționăm.
Am un plan să ieșim de aici.
Sunt sigur că planul tău e genial, Numărul Doi. Aproape toate sunt.
Dar nu e momentul să-mi părăsesc fratele.
L-ai văzut acolo.
I-am câștigat încrederea. Mă ascultă.
Nu subestima asta.
În primul rând, nu-l vei schimba niciodată.
În al doilea rând, nu trebuie să-ți părăsești fratele.
Vine cu noi.
Nu. N-ar fi niciodată de acord.
Nici nu va trebui să vrea.
- O să-l răpim. - Ce?
E singurul mod de a-i distruge operațiunea.
Îndepărtându-l pe Curtain de adepții lui,
va fi ca și cum ai tăia capul unui șarpe sau al unui tapir de munte.
Este foarte specific.
Animalul se va zbate, mișcându-se într-un mod paroxic al morții.
Sângele care curge dintr-o inimă încă bătând
- …până când, în sfârșit, se oprește. - Te rog, oprește-te.
Vestea bună e că voi doi veți fi împreună în tot acest timp.
- Unul lângă altul. - Partea asta îmi place.
Constance?
Gata cu scuzele. E viața ta. Asumă-ți responsabilitatea.
- Am încercat. - Nu e suficient să încerci.
Constance!
- Ești bine? - Te-a rănit?
Ea e cea care suferă.
Eu sunt foarte bine.
Aerul umed de aici îmi afectează alergiile.
Haide. Te scoatem de aici.
Nimeni nu pleacă nicăieri.
Imobilizați-i.
E timpul să pornim Măturătorul de creiere.
Subtitrarea: Dumitrescu Laurentiu